תורגם וסונכרן ע"י מתרגם פרטי - XTC
,באמצע הלילה .יש לי סיוט
אני מתעורר בפחד ששכחתי למסמר תיבה
,אז אני ניגש לשם ...ולמרות הגשם
.אני בטח מעיר את כל השכונה
,מתברר שזו לא סגירה של תיבה .אלא מסמור של ארון מתים
,אני ממסמר ארון מתים .ככה אני רואה את זה
?למה ההרגשה הזו ?למה המחשבה הזו
אולי המוות מביט עכשיו דרך המסגרת ,המוזהבת של החלום הזה
ואולי עכשיו המציאות .תחנוק אותי למוות
האם הגיוני לנהל מעקב ?כשמישהו יודע עליו
.אז עכשיו יום שלישי , 6 באוגוסט
המעקב לא התנהל ...אחרי משהו שהוא חיפש
.הייתה אוירה מתוחה,אבל היינו נרגשים .השתוקקנו להתחיל בביצוע
,השירות החשאי אכן ניהל מעקב .מסיבות ביטחוניות
.ולא אפרט מעבר לכך
.מעולם לא חיבלתי בעשיית צדק
ואני יכול לומר גם שבשנים ,שבהן ניהלתי חיים ציבוריים
,קידמתי בברכה חקירות מהסוג הזה
כי אנשים צריכים לדעת .אם הנשיא שלהם נוכל
,אבל אני לא נוכל .הרווחתי ביושר את כל מה שיש לי
,כולם נעשו לחוצים יותר ויותר ,בסופו של דבר
,כולנו היינו מוכנים, ואמרנו ".טוב, בואו נזוז"
.אז נכנסנו לרכב המסחרי
.אנחנו לא נמות. אנחנו נחיה
אני זוכרת את השתיקה המתוחה מאוד .ששררה ברכב
.אלן היה מדוכא לחלוטין
.פיליפ היה מתוח מאוד
...באשר אלי ,אני הייתי משותקת מפחד .מודאגת מאוד
,הייתי מחופש למוביל דירות ...עם הקסדה והחולצה
,כדי להיראות אמריקאי .היו לי הרבה עטים בכיס
.בעיני, זה היה מאפיין אמריקאי טיפוסי
הייתי אמור להיות בצוות .של המגדל הדרומי
,תכננו להכנס בשעת הסגירה עם סל גדול .ובו כל הציוד שלנו
והיו אמורים להיות כמה חבר'ה ,במגדל הצפוני
,לבושים כאנשי עסקים .עם פחות ציוד
נרתיק אדריכלים בצורת גליל .שנשא בתוכו את הקשת
היה חשמל באויר .בין ז'אן לואי לאלברט
ראיתי על הפרצוף של ז'אן לואי .שהוא לא בוטח באלברט
,הייתה לי הרגשה רעה ,שמשהו לא בסדר עם הבחור הזה
.הוא בכלל לא היה באותו ראש איתנו
.היה פחד באויר
הנחתי שאפילו בתרחיש ,האופטימי ביותר
...שכולנו ניעצר
.לא היה ספק בזה
.קשה לי להבין איך הם לא הרגישו כך
הרגשתי שהכביש האופקי שבו ,נסעתי במנהטן
...נעשה פתאום משופע
.הייתי על רמפה .ה"מפלצת" בלעה אותי
.ופילים אמר לי "אני יודע מה הולך לקרות"
"אנחנו ניכנס וניתפס"
,פתאום זה כבר לא היה חלום .זה היה מוחשי
,הוא לא היה מסוגל להמשיך לחיות בלי לנסות לפחות
,לכבוש את המגדלים ההם
,כי המגדלים ההם נעשו שלו
.כאילו נבנו במיוחד עבורו
-אדם על חבל-
"...היו היה פעם"
,ככה מתחילו אגדות .והסיפור שלי הוא אכן אגדה
הייתי צעיר בן 17 .שסובל מעששת
ומחכה בחדר המתנה אפרורי .של רופא שיניים צרפתי
.החדר היה מואר בנורת 40 וואט קטנה
,המתינו שם נשים זקנות ,וכל מיני אנשים
,שמסתכלים במבוכה במגזינים ,היה שקט, ופתאום קפאתי במקומי
,כי פתחתי את העיתון
.וראיתי משהו מרהיב
:משהו שעורר בי השראה .2 מגדלים
,ובכתבה נאמר , שיום אחד ,הם יעמדו על תלם
,הם עדיין לא נבנו
.וכשיבנו אותם, הם יהיו הגבוהים בעולם
הייתי חייב את הכתבה הזאת שסימנה ,התחלה מוחשית של החלום שלי
,אבל כולם הסתכלו .והייתי צריך את העמוד הזה
...אז במסווה של עיטוש
קרעתי את הדף .הכנסתי אותו לתוך הג'קט שלי ויצאתי
.כמובן, סבלתי מכאב שיניים במשך שבוע
אבל מה זה כאב ?בהשוואה להשגת החלום שלי
,ובדרך כלל שיש לך חלום .נושא החלום שלך מוחשי
הוא דמיוני
,אבל הוא שם, מנדנד לך .ניצב מולך
אבל נושא החלום שלי .עדיין לא היה קיים
.הייתי בת 20
.והייתי בחורה ביישנית מאוד
.האיש הזה מאוד הפתיע אותי
,הפתיע אותי במיוחד שמבלי להכיר אותי ממש .הוא חיזר אחרי בעקשנות
... רק פגש אותי
,הוא היה מביא לי פרחים ,מארגן מפגשים קטנים
.שולח לי מכתבי אהבה
,הייתי ממש המומה
,מופתעת מאוד, נבוכה .ככה הייתי
הוא הציג לפניי את החבל שלו
.שהיה מותקן בקצה הגינה
.במשך שעות צפיתי בו הולך עליו
.בתקופה ההיא הוא לא היה כל כך מנוסה
הוא רק התחיל את דרכו .כאמן הליכה על חבל
.הפכנו לזוג צמוד
,למעשה, חיי נבלעו בתוך חייו
והוא מעולם לא חשב לשאול אותי .האם יש לי מטרה משלי בחיים
היה ברור שאני צריכה .לצעוד במסלול שלו
אנני , שמכירה אותי ...טוב יותר מכולם
אנני, שהייתה לצידי ,כשגיליתי את תחום ההליכה על חבל
שהעיניים הירוקות הגדולות שלה הפעימו אותי
,כשהיינו מתחבקים היינו נראים כמו 2 ילדים
.שזוממים מעשה קונדס
בתור לוליין צעיר שלמד ,בעצמו את תחום ההליכה על חבל
,התחלתי לחלום לא על כיבוש היקום
אלא על כיבוש במות יפות .כמו משורר
,יום אחד הוא אמר
"אני רוצה להתקין חבל על נוטרדם" (כנסייה מפורסמת בפריז)
,בהתחלה חשבתי שהוא צוחק
,אבל עם זאת .ידעתי שיש בזה משהו מן האמת
,אחר כך התחלנו לדבר על זה יותר ויותר
.ואז התחלנו לתכנן את זה
היינו צריכים שנה כדי למצוא .את הדרך הנכונה לעשות את זה
.ז'אן לואי אמר לי ישר שזה לא חוקי
...ז'אן פרנסואה - שותף למעשה
,אז ידעתי שזה לא חוקי .אבל זה כמובן מה שהלהיב אותי
,זה היה בניגוד לחוק .אבל לא משהו מרושע או רע
.זה היה נפלא
כנסיית נוטרדם , פריז יוני 1971
,תאר לעצמך ,אתה מתעורר יום אחד בעיר
ופתאום אתה רואה בן אדם הולך על חבל .בין 2 צריחים בנוטרדם
.זה חלום
,זה מה שבאמת משך אותי
, האתגר בלעשות משהו ,שאמור להיות בלתי אפשרי
משהו שהוא גם יפייפה
,ושלא רק שלא פוגע באף אחד .אלא גם מעניק משהו למישהו
.ואז פיליפ הופיע על החבל
.זה היה מדהים
,נכנסתי פנימה, כולי נרגשת
רכנתי לעבר רחבת הישיבה בכנסייה וראיתי טקס גדול
.שמתנהל בכנסייה
,היו שם עשרות כמרים .כולם היו לבושים לבן, צלובי זרועות
,הם שכבו על הרצפה .עם הראש לכיוון הרצפה
.הייתי בשוק , המומה
,נגן העוגב שאל אותי "?מה את עושה כאן"
עניתי לו, "בן אדם הולך על חבל "! בין צריחי הכנסייה
האיש הביט בי בפליאה
"?ובאמר, "באמת? לוליין על חבל
"!מדהים"
המגדל הדרומי 15:58
,נכנסו עם הרכב פנימה
,עברנו את מחסום האבטחה הראשון
.הצגנו מסמכי חברה ואת הקבלות מזוייפות
.הכל תוכנן בקפידה
,ואז חזרנו לנסוע על משטח אופקי
.בחניה התת קרקעית של 2 המגדלים
,ואנחנו ממשיכים .ידעתי את התוכנית
נסענו לעבר מעלית השירות .של המגדל הדרומי
.התוכנית הלכה והתממשה
המגדל הצפוני 16:25
.התוכנית הבסיסית הייתה מאוד פשוטה
היו לנו תעודות זהות, אז היינו .צריכים רק לפלס את דרכנו פנימה
,ברגע שנכנסים לבניינים ...ההמשך מאוד פשוט
.הגיע הזמן להיפרד
,היה טירוף אמיתי בעיניים שלו .להט אמיתי
:זה ממש היה "אני הולך לעשות את זה ,לא משנה מה, זה הזמן"
והוא חיבק אותי .כאילו לא נראה אחד את השני יותר
,חשבתי, אם אמות ,איזה מוות יפה זה יהיה
.למות תוך כדי מימוש התשוקה שלך
סידני , אוסטרליה יוני 1973
לילה אחד התגנבנו לתוך מגדל הפיקוח ,של נמל סידני
,הכנסנו פנימה את הציוד ,התקנו חבל לוליינים
,נעלמנו בבוקר ואז התיישבנו ברחוב
.וצפינו בפיליפ הולך אחורה וקדימה
...העובדה שהליכה על חבל יכולה להיגמר במוות
מעולה, בגלל שאז אתה צריך לקחת הכל .מאוד ברצינות
...טעות של חצי מילימטר
,או חלקיק שניה של חוסר ריכוז .ואתה מאבד את החיים
זה מגדל הפיקוח של נמל סידני .ונוצר בו פקק תנועה
.המשטרה הגיעה, כמובן תוך דקות
...כשהוא נלקח
.הדבר הראשון שהוא עשה, זה לגנוב לשוטר את השעון
...פיליפ הצליח לקחת לו את השעון מהיד
...ולהחביא אותו בכיס
.מגדלי התאומים האלה התרוצצו לי בראש
.המוח שלי עבד שעות נוספות
,כשחזרתי לפריז .קיבלתי סטירה לחי
במגזין "פריז מאץ" הייתה כתבה של 2 עמודים .על סיום בניית מגדלי התאומים
אבל בתמונה ראיתי ,שהקורות עדיין לא מכוסות
,כלום עוד לא צבוע .אני רואה פועלים
,וחשבתי, אולי עוד כמה חודשים ?או שנים, מי יודע
זה עדיין בבנייה .ועד אז אוכל להתגנב פנימה
יום אחד הוא הראה לי תמונה .של 2 מגדלים במגזין
.ואז נבהלתי קצת
זה היה בלתי אנושי לרצות לעלות לשם .לגובה של 450 מטר
,זה נהיה ממש אובססיבי "!שפשוט רק רציתי להגיד "דיי
ברי גרינהאוס "משתף הפעולה מבפנים"
התוכנית הייתה שאביא את כל הציוד שלי לקומה 82
...ששם היה מקום המחבוא של בארי
.זה היה בכל בניין אותה קומה
ולהעלות את כל הציוד לשם ...דרך מעלית המשא
"להגיד "משלוח לקומה 82 .וברי יהיה שם כדי לקחת את זה, בסדר
...בתקופה ההיא, הייתי עוזר מנהל המחקר
...במחלקת הביטוח של ניו יורק
,אנחנו רק עברנו ...והייתי אז במה שנקרא
שבדיוק עבר לקומה המאוכלסת הגבוהה .ביותר בשני מגדלי התאומים
.ידעתי שיהיה צוות בכל אחד מהמגדלים
...ושכל הציוד ישלח אלי
.ואז יסחבו למעלה עוד 28 קומות
,המפעיל המעלית לא ממש שמע את המנהל
"!צועק , "קומה 82
וזה היה כתוב בבירור על תעודות המשלוח שלנו .על כל החבילות
הוא שאל את הקבוצה "?איזה קומה שוב"
...ברגע זה, חשבתי , זהו זה "!ואמרתי ישר , "קומה 104
"אוקיי,שיהיה, תיזהר על הידיים" .והדלתות נסגרו
.היינו בתוך תיבת עץ ,במעלית שירות זמנית
...עולים כל הדרך למעלה
,היה חושך .זה היה כמו עלייה לשמיים
...והחושך נעשה אפור
ואז ראיתי מרובע אפור .נהיה בהיר יותר
.ראיתי ריבוע של אור .אלה היו השמיים
,היינו בדרכנו לשם ,מספר קומות מתחת לגג
...עם כל הציוד שלנו
אנני באה למשרד שלי ...ואומרת לי שהיה להם
...מזל גדול
ושהם נכנסו למעלית השירות
, וחסכו לעצמם סחיבה של 20 קומות .עם כל הציוד
עכשיו אנחנו מוצאים את עצמנו ...לבד בקומה 104
, הדבר הראשון שאנחנו עושים .זה לפרוק את כל הציוד
.לפתע, אני שומע שומר מתקרב
.אני מסתכל מסביב ורואה שם יריעת ברזנט
אז תפסתי את ז''אן פרנסואה ...וזרקתי אותו מתחתיה
..."!ואני שומע את ז'אן פרנסואה צועק "איכס
הקורה הזאת הייתה מונחת על פני .פיר המעלית, שעומקו 400 מטר
?מה? אנחנו הולכים להכנס מתחת לזה .כן, נאלצנו להתחבא מתחת ליריעת ברזנט
,דונלד אמר, "רגע, הגדל שלי "?לאן אזוז
...ואני כאילו, בלהט הרגע אומר
?יודע מה, בן אדם" "אני לא יכול לעשות את זה
"והוא אומר, "אוקיי, לך על זה
,לך מהר!" וחשבתי, מי היה יותר שמח" !דונלד או אני? בכל מקרה, ביי ביי דונלד
.איזה שמחה
.אני כל כך שמח שלא הייתי צריך לעשות את זה
.אני רץ במורד המדרגות, 110 מדרגות
,זה כמו בחלומות האלה .שלא מגיעים לסוף
.זה היה כל כך יפה
אז הנה אנחנו, מתחת ליריעת הברזנט .קופאים במקומנו
,אני לא צריך למלמל לז'אן פרנסואה "אל תזוז"
.הוא הרגיש את זה בחיבור הגופני שלנו
.ואז השומר הגיע ?תהינו, האם הוא ראה אותנו
?האם הוא שמע אותנו ?הוא ראה את הברזנט זז
...אבל השומר מגיע, ונשען על המבנה
היה במרחק של 30 סנטימטר מאיתנו
אני שומע את הרעש של מכשיר הקשר שלו .ואני שומע אותו לוקח סיגריה
מצית את הסיגריה ...והשאיפה הראשונה
הרעש של בעירת הסיגריה .את נשיפת העשן לאוויר
.נשמע כאילו הוא נשען לי על האוזן
.קפאנו במקומנו .לא נשמנו
חיכינו ל 18:00-18:30
ואז התחלנו לעלות במדרגות
.אנחנו רואים שאין אף אחד במדרגות .אף אחד מתחת לגג
.השטח נראה דיי בטוח
לפתע, אנחנו שומעים .מישהו עולה במדרגות
.נבהלנו מאוד
.אז רצנו למקום המחבוא, וקפצנו לתוכו
אנחנו שומעים צעדים .שומעים רעש של מכשיר קשר
.והרעשים היו מאוד מבלבלים
.לפעמים, אתה לא שומע את הבחור במשך 10 דקות
.אז אתה חושב שהוא איננו ...ולפתע אתה כן שומע
שומע אותו משתעל ...או שאתה שומע את מכשיר הקשר
,כאילו הוא ממש ליד המחבוא .אז אנחנו לא יכולים לדבר
.התחלנו לרשום פתקים קטנים
?כתבנו "כדאי עכשיו, לדעתך? כן ".בוא נמשיך לחכות
זה היה לא נוח אבל... אתה יודע
...ברגע שאתה מבין שאין לך ברירה
.אתה מנסה להסתגל למצב וממשיך לחכות
בשלב ההוא .אנחנו לובשים בחליפות עסקים
.עמוסים בציוד כבד
.מתחבאים מאחורי ערימת ארגזים ?אני מתכוון, איך נסביר את זה
.אם אנחנו נתפסים עכשיו, זהו הסוף
?מה אם השומר עדיין בסביבה ?ומשתעשע איתנו
, מחכה שנעשה תנועה קטנה ?לפני שהוא קופץ עלינו
.אנחנו חייבים לחכות
,כדי להקל על הסבל .חזרתי לזכרונות שלי
...המר והמתוק, שנים של חלומות
...חודשים של התארגנות
.צללתי לתוך נבכי העבר למשך זמן רב
.הוא ישרת את כל המטרות שיועדו לו
וזה באמת יקדם לא רק .את ההרמוניה בין המדינות
.אלא גם את ההרמוניה והתקשורת בין אומות העולם
זה היה בינואר 1974
...טיפסתי לגג של הבית שלי וצעקתי "אני בא לאמריקה"
וברגע שיצאתי מהרכבת התחתית ,ועליתי במדרגות, והבטתי במגדלים
.ידעתי שהם לא חלום
.מיד ידעתי שהחלום שלי נגוז
בלתי אפשרי, בלתי אפשרי, בלתי אפשרי .זה פשוט בלתי אפשרי
לא רק ללכת בגובה כזה .כנראה שבקושי חשבתי על זה
.אלא גם להביא טונה של ציוד בחשאי
,כדי להתקין חבל במשך שעות .להדק אותו
.זה פשוט מעל ליכולת האנושית
.אבל משהו בי משך אותי לנגוע בזה
ג'ים מור
.אז, כשהוא דיבר איתי על הפרוייקט שלו
"הוא אמר, "אני רוצה למתוח חבל בין 2 מגדלי התאומים
"אמרתי, "אוקיי, נשמע מופרע
אני מתכוון, אף פעם לא פגשתי ,אמן הליכה על חבל
אז לא היה לי מושג, באמת שלא .אפילו השתעשעתי עם הרעיון בזמנו
.מה יהיו ההשלכות של מה שיקרה
זה פשוט נשמע כמו הרפתקה .שכיף להשתתף בה
,אז הרשיתי לעצמי לומר ."אין בעיה, בוא נעבוד על זה"
בפעם הראשונה שבה השתמשנו במעלית
.עלינו לקומה 86
.שיצאנו , היה שם שומר
"?או שאל, "מה אתם עושים כאן .לכן, לא יכולנו להמשך
, אז ירדנו בחזרה במעלית ואז חשבנו
"בוא פשוט נעלה במדרגות"
.עלינו 110 מדרגות עד למעלה
.היינו בפסגת העולם
ראיתי 2 משטחי בטון שבקושי מותקן עליהם משהו
.לא גדר, לא רשת, לא שום דבר .קפאתי במקום מרוב פחד
אני רואה את המגדל השני .ומדמיין את התהום שביניהם
,אם הייתי רץ על המשטח
.הייתי פשוט מסיים את החיים
,אז אני חושב לעצמי, אוקיי,זה כרגע בלתי אפשרי .זה בטוח, אז בוא נתחיל לעבוד
,צילמנו את כל הדברים האלה במחשבה
,ששם ייקשר הכבל .או שנוכל להשתמש באיזה כבל קיים
בשלב ההוא הוא לא ידע בדיוק .איך הוא יתקין את החבל
החלטתי לצייר ציור קטן ,על הקיר בחדר המדרגות
כאילו הייתי צריך הוכחה מוחשית להתקדמות שלי דרך שלבים שונים
,ובדרך למטרה הבלתי אפשרית .למצוא את עצמי על החבל ההוא
...אפילו שכרתי מסוק, בשלב מסויים
,וג'ים צילם איתי צילומים של הגג ,של הציוד שם
.כדי לבנות דגם, בשביל מדידות
.אבל רציתי גם לבדוק אם זה אפשרי
הוא רצה להגיע גבוה יותר מהנקודה .שבה הוא יהיה כשיילך על החבל
זאת הייתה דרך לעבוד על הראש שלו .שלא ירגיש מפוחד
על ידי כך שהוא הגיע לנקודה גבוהה יותר .מהנקודה שבה יילך על החבל
יום אחד קיבלתי גלויה .עם הסמל "W", של מרכז הסחר העולמי
עד אז, מעולם לא שמעתי .על מרכז הסחר העולמי
.והוא צייר חבל בראש המגדלים
וחשבתי, כמובן, לכן המגדלים האלה .נמצאים שם, בשביל פיליפ
.ואז אני חוזר לצרפת
,ורגע שהגעתי,אפילו לא נסעתי הביתה
,רצתי לז'אן לואי , ידידי הוותיק ".ואמרתי, "יש לי רעיון חדש
,ידענו שמבחינה חוקית .לא נוכל לעשות את זה
,הכוונה, אף אחד לא הכיר את פיליפ פטי
אף אחד לא הכיר אותנו ,ואילו היינו שואלים
?"האם אפשר להתקין חבל בראש מגדלי התאומים" "היו עונים לנו, "תלכו מכאן
.אז ניסיתי להוציא מידע מפיליפ
.אז היית שם
,אמרת שהיית עשר פעמים בראש המגדל
?אבל איזה אישורים קיבלת
.יש לי צילומים, תראה ...ואנחנו יכולים להתקין את החבל
,אני לא יודע איפה נתקין את החבל .אבל נמצא מקום בעזרת הצילומים
.זה בלי הקסדה, זה הכי טוב
.לפני דקה, אמרת שכל המקום מלא בשוטרים
.זה מה שיכריחו אותך לעשות שתהיה בכלא
יכריחו אותך לנקות את החלונות .בכל המגדלים הגבוהים
,עשיתי סיכום קצר בראש שלי
.והגעתי למסקנה שאין לנו כלום
.אותו לא הניע הדחף ללכת בין 2 המגדלים
,הוא פשוט חשב, אני אעזור לפיליפ .אני לא רוצה לעזור לו להתאבד
.ואני לא רוצה להתפס שם .אנחנו רוצים להצליח, לא להיכשל
אז מסיבות רבות, אציליות ומובנות
...היו לנו המון מריבות על
פיליפ, אין לך מספיק יסודות .לבניית תוכנית רצינית
ואז עכשיו, אני חוזר לאמריקה .זה היה היקור השני שלי שם
.ביליתי את זמני בתצפית על מגדלי התאומים
.בשיא המרץ, יום ולילה
רשמתי דברים, מילאתי מחברות .בהערות , בשירבוטים
ובדקתי איזו פעילות מסחרית .מבוצעת במעלית השירות
מצאתי דרך להכנס פנימה .מחופש בהפסקת הצהריים
נראה שהעובדים מגיעים .במכוניות רגילות
בשלב מסויים, הייתי כל כך שקוע ברישום ,הערות כמו מרגל סביב המגדלים
,ששכחתי שזה אתר בנייה
.ולא הבחנתי במסמר שבלט מתוך קרש
.המסמר הגדול ננעץ לי בכף הרגל .שכבתי שלושה ימים במיטה
.אז אני מוצא את עצמי עם קביים .חשבתי, עכשיו אני מוגבל
.אבל לא , בדיוק ההיפך
,זה היה נפלא, אדם עם קביים .היקום בכף ידו
,השומרים הציעו לי עזרה .החזיקו לי את הדלת
".אנשים אמרו לי, "שב, אל תמהר ,אף אחד לא בקיש ממני תעודת זהות
"?לא שאל אותי "מה אתה עושה כאן .זה היה נהדר
אז עכשיו, אפילו שהרגל שלי ...התחילה להבריא
...השתמשתי הרבה בקביים
לפעמים היה אפשר לראות אותי עוזב את הקביים
ורץ כדי למדוד משהו .ואז חוזר לקביים
ולא הייתי בטוח .למה אנחנו עולים לשם
.בקושי היה לי אומץ לצאת מדלת התקרה
וג'ים החזיק מעמד ,אין לי מושג איך
והצליח לצלם אותי נאחז בעמוד .גג המגדל, שהגוף שלי כמעט אופקי
.הרוח העיפה אותי
?אז חשבתי, ואם .זה היה מפחיד מאוד
זאת הייתה הפעם הראשונה שהבנתי עד כמה מטורף שם למעלה
,בתנאים האלה, בגובה .ומה שאנחנו עומדים לעשות
,מה יקרה אם אהיה שם למעלה ? אתקין את החבל, ומשהו יקרה
התחלתי לחשוב על הדברים האלה .כשמועד האירוע הלך והתקרב
,ואז אמרתי לו "לא אוכל לעזור לך בהתקנה"
".לא אוכל להיות חבר בצוות שיעלה למעלה"
המגדל הדרומי 20:10
,הנה אנחנו
מוצאים את עצמנו מתחת לגג .של מרכז הסחר העולמי, מכוסים בברזנט
...בכל פעם ששמענו רעש היה קשה לדעת
אם זה קרטון שמתעופף ברוח
...או שומר שמתקרב או מכשיר קשר
עשיתי חור קטן בעזרת מהדק .והגדלתי את החור הזה בברזנט
.בעזרת הקצה של עט כדורי
ואז בעין אחת הצלחתי לראות .מעט מהתאורה שבסביבה
.משתקפת במספרים שבשעון היד שלי
?מה השעה? האם יש חושך בחוץ
.שמעתי רעש .בוא ננסה לצאת מהברזנט
...כף הרגל שלו נכנסה לי בתוך האף
...וכף הרגל שלי הייתה תקועה בין הזרועות שלו
.היינו שלובים אחד בשני
אפשר לומר בוודאות .שממש הכרנו אחד את השני
.מעולם לא התחברתי כך עם גבר
המשכנן ךשמןע עןד ןעןד רעשיפ .מהגג, כמו רעשים של מכונות
,המגדל הצפוני 21:38
לפעמים הרעש היה רחוק ,ולפעמים קרוב מאוד
.כאילו מישהו הולך על הגג
אוי, אם הם מסיירים בלילה
,אם כך, אנחנו תקועים .אין סיכוי בהמבצע ייצא לפועל
...ככל שחיכינו והמשכנו להסתתר
נותר לנו פחות זמן לעשות את מה שצריך .היה לעשות כדי לעלות על הגג
,היה מתח. הרגשתי שזה גדול עלינו
.שאיש מאיתנו לא אמור להיות שם
,משהו מוזר באישר הזה
.כלום לא מדאיג אותו ?למה הוא כאן
מארק "האוסטרלי"
והוא הראה לי תרשים מוזר
ותצלום של מגדל שנבנה בניו יורק
.זה גדול, וגם החבל גדול
,אתה יודע .הסתכלתי על המגדלים הענקיים האלה
.וראיתי שפיליפ מאוד נלהב לעשות את זה
אז הפכתי להיות אחד .החברים הראשונים בצוות
,תיכננתי בשדה ענק
לא לשחזר את 2 הגגת של ,מרכז הסחר העולמי, לא היה לי כסף לזה
.אלא את קווי התאר, ולהתאמן
הוא רצה למתוח חבל
.שיקביל בדיוק למרחק שבין 2 המגדלים
.ולהתאמן עליו , עד כמה שהוא יכול
...גם אם אפספס, זה לא משנה
.יהיה לנו , אני מניח, מן מחנה אמונים
בילינו שם זמן .בהעלאת רעיונות , בתכנון
בנסיון לחשוב איך לבצע .את הדברהזה, מכל היבט
מישהו דיבר איתו על הגמישות של הבניין
ועל העובדה שהרוח עלולה בקלות .לגרום למגדלים להתנדנד
.אז היה רגע של חשש כבד
.אז ביקשתי מהחברים שלי לנענע את הכבל
,והנה, מארק האוסטרלי ,ז'אן לואי , ואנני
.קפצו על החבלים האלה
.בניסיון להפיל ממנו את פיליפ
,מרכז הסחר העולמי היה יוצא דופןף
כי 50 מטר הפרידו בין המגדלים
?אז איך ניתן למתוח חבל ממגדל אחד לשני
,חכה ותראה ? אהבת את זה
.צריך למצוא דרך לזרוק משהו
ואז אפשר למתוח חוט קטן ,ואחר כך חוט גדול יותר
...ולבסוף את החבל
בשלב מסויים חשבתי אפילו על מטוס קטן .שפועל על גלי רדיו
,פוטבול, ובייסבול ,נצטרך ללמוד איך לשחק בייסבול
.חודשיים לפני כדי שנצליח לעשות את זה .לא, לא, לא
ובשלב מסויים, ז'אן לואי .העלה רעיון ממש טפשי
אפילו לא נתתי לו לסיים את המשפט "?פיליפ, אולי חץ וקשת"
,קדחנו חור קטן הקצה של החץ
.וקשרנו חוט דיג לחץ
,הרעיון היה שז'אן לואי ...אתה יודע
.יירה את החץ ממגדל למגדל
ואז כמובן, כל פעם שניסינו את זה .זה לא הצליח
.זה חסר טעם. תעשה אחד נורמלי .צריך משהו שיאפשר לחוט להשתחרר
,לבסוף, עיצבנו סליל עם צורה של חרוט עליו
,ככה שחוט הניילון יפתח .וינוע בחופשיות באוויר
!מעולה !זה טוב , בדיוק
,בתור ילד .אהבתי לטפס בכל מקום
.נתתי לפסיכיאטרים להחליט למה ,אולי רציתי לברוח מהתקופה שלי
אולי רציתי לראות את העולם .מנקודת מבט שונה
.והייתי הרפתקן בנשמתי
?מי יודע, ולמי איכפת .אבל הייתי מטפס קטן
,ואף אחד, לא הוריי ולא מוריי .הצליח לעצור אותי
.שמעתי על אמני הליכה על חבל
,סיפרו לי איזה אנשים מדהימים הם .הולכים בין השמיים לארץ
אז חשבתי , זה שום דבר ."אני עושה את זה עם החבלים שלי"
.לעזאזל, זה ממש נחמד .יהיו רק כמה צעדים נחמדים
תמיד היה ועדיין קיים .מין "ילד רע" באופי של פיליפ
הוא גדל בחינוך נוקשה
והוא אף פעם לא היה סוטה למסלול ,של מעשים לא חוקיים
"אבל הוא שאב הרבה הנאה מ"חרויות .מסויימות שהוא לקח על עצמו
.הוא פראי, הוא יצירתי
.אז כל יום, זה יצירת אמנות בשבילו
מה שהלהיב אותו יותר מהכל ...בהרפתקה הזאת
.מעבר להיותה מופע מרהיב
.זה הדמיון שלה לשוד בנק
.וזה נתן לו הנאה רבה
...אוי לא, כי זה לא
.לאט לאט, העסק נעשה רציני יותר
.כי היה צריך לגבש תוכנית שתצליח
,ואז הויכוחים בין ז'אן לואי ופיליפ
.באמת התחילו
אבל מארק אמר שאם מישהו יפתח את הדלת בחדר המדרגות
,ויראה איש רציני מאוד , כהה עור .נושא עלי... , זה לא טוב
תקשיב, תקשיב , בחדר מדרגות .כל אחד יכול לגלות אותנו
אז אנחנו צריכים להיות .שילוב של פועל ועובד משרד
.אני חושב שזה מושלם .זה מושלם וזה לא טוב
,טוב, אז נכנס דרך השער הראשי .בדרך שנחליט עליה
הקטע המסובך יהיה בקומה העליונה .ביציאה מהמעלית
.עדיף שנהיה לבושים כעובדי משרד
,לא כמו עובדי משרד !רגע! תן לי לסיים
...היה קשה לדמיין איך הם יצליחו
.להכנס למגדל מבלי שיגלו אותם
,הם אפילו לא ידעו איך הם ייכנסו
,ואני חושבת שעוד מההתחלה
ז'אן לואי חש אחריות רבה
ולא התכוון לתת לפיליפ ,להכתיב את דרך הפעולה
אולי כי הוא חשב .שפיליפ לא מציאותי
.לא! אנחנו אידיוטים לגמרי
...ז'אן לואי ידע שאני בצד שלו
.וגם פיליפ ידע שאני בצד של ז'אן לואי
,הרבה לפני בארי
,אנני ניסתה להשיג הזמנה לניו יורק
,בעזרת מילים רכות, סחיטה .איומים, עלבונות ודמעות
.אבל אני רציתי ניתוק מוחלט, חופש מלא
הייתי חייב להיות לבד .באי הבודד של החלומות שלי
13 במאי
.פיליפ ואני טסנו ביחד לניו יורק
אני זוכר שהבטתי החוצה דרך החלון המעורפל של המטוס
.וראיתי מרחוק את מגדלי התאומים
עברנו את כל הדרך הזאת ...בשביל הדבר הזה
מטרופוליס", הירחון המוביל בצרפת" .בתחום תכנון הערים
אנחנו מכינים כתבת פרופיל על הפועלים
.שבונים את מגדלי התאומים בניו יורק
הכתב שלנו, פיליפ פטי , מבקש את שיתוף .הפעולה שלכם בהכנת הכתבה הזאת
.הוא אמר לי שהוא עיתונאי צרפתי
, וזה לא היה הולם בעיני להגיד
"תראה לי את ההמלצות שלך בבקשה"
הוא עמד לכתוב מאמר על מרכז הסחר ,העולמי עבור העיתונים הצרפתיים
, והיו איתו 2 צלמים .וחשבתי שזה יחסי ציבור טובים
?האם אתה בוטח לחלוטין במגדל
,זה בטוח שם? אתה מתכוון !האם יש סיכוי שהוא יפול? לא, זה בטוח
.היה בחור אוסטרלי עם שיער ארוך
,ובחור צרפתי חסר מנוחה .שהאנגלית שלו לא הייתה הכי טובה
",שאמרו, "אנחנו עיתונאים
"וגייסנו את ג'ים מור בתור הצלם שלנו"
.זה היה מעניין, כי.. אתה יודע
הנה אנחנו, מתחזים למשהו .שאנחנו לא
.ויצאנו מזה בשלום .זה הנה נפלא
כשאתם עובדים כאן ,ומזג האויר משתנה
אתם מפסיקים לעבוד ?כי אי אפשר עוד לעבוד
אם אנחנו מתחילים יום עבודה .ומזג האויר פתאום מידרדר? כן
.אנחנו חייבים לסיים את יום העבודה .באמת? , בהחלט
אז יוצא לכם לעבוד שם למעלה .בתנאי מזג אויר גרועים? בהחלט
?וזה מפחיד אתכם .לא, לא ממש
אני זוכר שג'ים ,עשה כאילו הוא מצלם פועל
ובו זמנית הוא הוריד את המצלמה ,וצילם מבנה תומך
.או נקודת עוגן, או משהו כזה
המגדלים לא היו בנויים .בצורת פינות מול פינות
.הם ניצבו באלכסון זה לזה .זה הציב בפני דילמה, איפה להתקין את החבל
בעיקרון, זה חבל שנמתח בין 2 גגות
החלטתי לקשור את החבל למה שנראה כמו הקורה החזקה ביותר
.בקצה הגג
.ואז לקשור את החבל לכאן, במגדל הדרומי
חבל שנמתח בין 2 בניינים ...על פני מרחק גדול , מתנדנד
.מצד לצד, למעלה ולמטה
ויש גם תנועה כמעט בלתי נראית .שיוצרת פיתול משלה
"אז הכנו דבר שנקרא "קוולטי .בלשון של קרקס
זה בעצם כבל ריסון שמאונך לציר
.ויורד לקרקע
אפילו עם אישור, לא היינו יכולים .לרדת 400 מטר לקרקע
והייתי צריך 2 .הנה 1 והנה 2
.ידענו שהם לא יכולים לרדת למטה
.אז הפיתרון היה התקנה א-סימטרית
.שנעשית בצורה כזאת .זה הקשר הראשון
"לכל כבל ריסון היו 2 רגליים .אחת קצרה, והשנייה וארוכה
אז זה המערך שהחלטתי עליו .כמתאים ביותר למצב
.ואז התחלתי להתכונן לפעולה
28 במאי
.החלטנו ללכת על זה
.הגעתי ביום שבת .והפעולה הייתה מתוכננת ליום שני
.הוא היה מוכן יותר ויותר לפעולה
.אבל הפעולה עצמה לא הייתה מוכנה
.וזה תיסכל אותי מאוד
ידעתי שאנחנו צריכים לפעול במהירות .וידעתי שאין לנו כלום
,ז'אן לואי רצה לדעת "?האם עשית את זה כמו שביקשתי ממך"
"?מה התשובה שלך בנוגע למועד ההגעה של השומר" .והתשובות שלי לא סיפקו אותו
,אז הוא כעס על כך שלא התכוננתי
שלמעשה, הרגשתי שהתכוננתי היטב
,ככל שהיינו שם יותר זמן גברה המודעות שלי לעובדה
.שהמבצע שלנו שאפתני מאוד ,ומה שלא עשינו
.פשוט לא היינו מוכנים
צריך יותר זמש, אנחנו חייבים ...לנעוץ את הבורג
,מעולם לא פיקפקתי בכישרון של פיליפ .במיומנותו בהליכה על חבל
מה שהדאיג אותי .זה הדברים הבלתי צפויים
.אם אצטרך את כבלי הריסון, או לא
אתה יודע, אמריקה זאת חברה ,שמדקדקת בחוקים
.גרימת מוות של בזדון, סיוע להתאבדות
. קצת, ואז נניח את הכל .בסדר
.לא רציתי להיות אחראי למותו של חבר
יכולנו לראות בבירור .שאנחנו לא מוכנים
...כולם ראו את זה,אבל פיליפ .באותו רגע, הרמתי ידיים
כמובן, עם פרישתו של האוסטרלי וכ'ו
.כל העסק נעשה כישלון מוחלט
,אז שאלתי את פיליפ ?טוב, מה דעתך עכשיו
היום ה13 במאי, אנחנו אמורים" ".לבצע את הפעולה היום
"?אתה חושב שנוכל לבצע אותה ככה"
"והוא ענה, "לא
:הוא אמר "ברור שזה בלתי אפשרי"
אמרתי, "זה כן אפשרי ".אנחנו קרובים לזה מאוד
.אם רוצים משהו, הכל אפשרי
.והוא שוב חזר על זה , "אני אחזור, אני אחזור "נתכונן ונעשה את זה כמו שצריך
.הניסיון הראשון נכשל.
הוא התקשר אלי .וביקש ממני לבוא אליו מיד
כמובן, תפקידי היה .לתמוך בו ולעודד אותו
העניין היה תמיד לנסות להבין
.מה עובר לו בראש ולעודד אותו
.זאת הייתה העבודה שלי .וזה היה מתיש מאוד
הוא היה מבלה את הלילות .בצפייה בטלויזיה
הוא צפה רק בסרטים שעסקו ,בבלשים, בשודדי בנקים
.בשןטרים וגנבים
.אני משוכנעת שזה נתן לו השראה
...הוא שאב מזה כוח
.כדי שיוכל לפרוץ למגדלים האלה
...אז הוא חזר , שוב ושוב
,למרכז הסחר העולמי .לכניסה הראשית
.וצפה במתרחש , בזהירות רבה
,איך אנשים נכנסים .מציגים אישורי כניסה וכ'ו
ראיתי אותו בלובי
.והוא נראה כמו מישהו שלא שייך לשם
...כמו מישהו שיצא מ ...זה היה פשוט
.המקום הלא נכון בשבילו .זה היה מוזר מאוד
."פיליפ! נפלא לראות אותך"
.שמו היה בארי .והוא ראה אותי מלהטט ברחובות פריז
הוא התחיל לדבר ולספר לי .על העיסוק שלו בהליכה על חבל
אני חושב שאמרתי בשלב מסויים, "אם אתה חושב ".ללכת על חבל בין מגדלי התאומים, תשכח מזה
,אבל הוא שואב אותך לתוך העולם שלו
והייתי בן אדם שלא התנגד ...לעשות דברים שהם קצת
.אתה יודע... לא לגמרי חוקיים
בארי התקשר אלי ואמר\ ,פיליפ, צר לי לומר לך"
אבל האבטחה סביב" ,מרכז הסחר העולמי השתנתה
.ועכשיו כולנו מחוייבים לשאת תעודה מזהה"
אבל במקרה יש לי תעודה מזהה חדשה" ,שהוצאתי כרגע מהמעטפה
".ולא יהיה איכפת לי להפקיר אותה בידיך לכמה שעות"
.הוא עשה עבודה אמנותית מושלמת של העתקה
ויצר תעודה מזהה .שנושאת את התצלום שלו
"דיויד המכונה "דונלד זמר רוק
,יום אחד הוא התקשר אלי ואמר ,מצאתי 2-3 חבר'ה אמריקנים"
,מטורפים, נהדרים ".והם מוכנים לעזור
,נפגשתי עם 2 בחורים אמריקנים צעירים .דונלד וצ'סטר
נפגשנו עם פטי,היה לי חבר .ששמו אלן וולנר
.שלמד איתי בתיכון
.הוא תמיד היה מוכן להרפתקה. תמיד
אני חושב שגם פטי ידע .שהבחור הזה איכותי
"אלן המכונה "אלברט איש איכותי
הוא היה בהחלט חכם, בהחלט מודע .לעצמו ומכיר את המגבלות שלו
.שותף אידיאלי לדבר עברה
,הוא דחף את זה .הוא הציג את זה
,הוא הציע את זה נואשות
.כמו מישהו שמנסה למכור דירת נופש
,ידעתי שהוא משוגע או נוכל או משהו כזה .אבל הוא נראה בלתי מזיק
.לא התייחסתי לזה ברצינות בזמנו
,הייתי צריך להתאמן קצת על החבל
,ובעיקר להראות לחבריי האמריקאים
,איך להתקין את החבל .איך לעזור לז'אן לואי
.ואז ראיתי אותו על החבל
.בחיים לא ראיתי ריכוז כזה
.ואני חושב שגם מאז לא
.והפרצוף שלו הפך למסכה של ריכוז
.הוא נהיה כמו ספינקס .זה היה מדהים
.הוא עשה את זה בחן
,הוא עשה את זה ברוגע .ובעינים עצומות
.זה היה פשוט העיסוק שלו .כל מה שהוא סיפר לי, היה נכון
.הייתי מאוד מודאגת
הצוות כלל אנשים .שהיו ממש לא אמינים
אני לא זוכר כרגע ,מתי קבענו את התאריך
אבל קבענו שנבצע את הפעולה .ב7 באוגוסט
,ז'אן לואי הזכיר לי את נוטרדם
,אמר שזה יהיה אותו הדבר
אותה ההרפתקה, אבל הפעם .בניו יורק, במרכז הסחר העולמי
,הוא לא סיפר לי יותר מזה
.רק שאל אם אני רוצה לבוא או לא
.ז'אן לואי הגיע .נסעתי לאסוף אותו משדה התעופה
,הוא היה עם ז'אן פרנסואה .וכמובן, זכרתי את ז'אן פרנסואה
,הוא היה בחור מקסים, מלא חיוך
,לא היו לו שאלות, הוא פשוט עשה מה שאמרו לו .הוא הגיע כדי לעזור
כהגענו לניו יורק ,ברכבת מבוסטון
בשלב מסויים עברנו דרך .בניין האמפייר סטייט
.באותו רגע הבטתי למעלה
.ראיתי את הגובה של הבניין
.ונחרדתי
,הרגליים שלי התחילו לעוד .זה היה מבעית
במיוחד שהבנתי שמרכז הסחר העולמי .עוד יותר גבוה
לא שיתפתי את האחרים בהרגשה .אבל הייתי מבועת
.כשז'אן לואי חזר, המתח עלה מאוד
.זה נהיה בלתי נסבל
.הבעיה הייתה הצוות
.פגשתי את 2 החבר'ה הראשונים
,אחד מהם היה מוזיקאי .השני היה נגר או משהו כזה, אני לא יודע
.והם נראו כמו 2 אפסים ...אני מצטער, אבל
,שראיתי את החבר'ה האלה ...חשבתי, אלוהים
בלילה שלפני הפעולה .הם הגיעו לדירה
.במצב גרוע
.אחד מהם היה מסטול
,הוא היה מעופף לגמרי .אבוד בתוך ערפל של עשן
ז'אן לואי היה מבוהל לגמרי .וגם פיליפ
.סביר להניח שעישנתי גראס
.כן, כנראה
.עישנתי גראס כל יום במשך 35 שנה
.לכן אין סיבה לחשוב שלא עישנתי ביום ההוא
כשז'אן לואי פגש את אלברט, ראיתי .אינטואיציה בפניו של ז'אן לואי
יכולת לראות את זה על הפנים שלו .הוא לא בטח באלברט
.אתה קולט אנשים
לפעמים אתה טועה .אבל אי אפשר לשלוט בזה
.לחצנו ידיים , אמרנו שלום
,הם לא ידעו אנגלית .אני לא ידעתי צרפתית
.אז לא היה הרבה מה להגיד
רק "נעים מאוד, בהצלחה, בוא נעשה ".מה שאנחנו צריכים לעשות
23:08 6 באוגוסט
כשהרגשתי שכל הקומה שקטה
.ושחשוך לגמרי, העזתי ויצאתי
תאר לך מה זה להיות שלוש שעות .על קורה, אתה לא יכול ללכת. אתה צריך שיקום
בן אדם שנצמד לקורה בלי תנועה במשך .שלוש שעות, לא מסוגל ללכת על הרגליים
,לאחר זמן מסויים אמרתי ".אנחנו לא יכולים לחכות יותר"
,אמרתי לאלברט, יודע מה .כדאי שתלך אתה
כי אם אני אלך ואתפס .לא נוכל לבצע את ההתקנה
כי אני היחיד שמכיר את המנהגים .של פיליפ ואת אופן הביצוע
אז הוא עלה לגג .וחזר אחרי 5 דקות
,אני בטוח שאמרתי פשוט ".אוקיי, בואו נעשה את זה"
,אז הוא אמר, "נהדר, לא ידוע מאיפה בא הרעש ".אבל בואו נזוז
...ואז ניגשנו לציוד החשוב ביותד
.כדי ללכת על חבל, צריך חבל
.צעדנו לעבר מדרגות צרות
.הוא היה בחזית ואני מאחור
.פתאום ראיתי סיוט, שוטר
.הוא הביט בי בעיניים פקוחות
,היה שם מישהו שלא ציפינו לו
.והוא ישב בשולחן עם מנורה קטנה
.החלטתי לעצור את ז'אן פרנסואה .אבל הוא משך אותי אליו
,כמו שמשכתי אותו .ככה הוא משך אותי
?מה קורה כאן
,לא הצלחתי לגרום לז'אן פרנסואה להסתובב
לכן שיחקתי את המשחק שלו .וצעדתי אחריו
היינו מאוד שקטים .כי לא נעלנו נעליים
,וכשהגענו לגג "?לחשתי, "ראית את השומר
"בטח שראיתי, וניסיתי להזהיר אותך במשיכה"
"?למה התנגדת"
עניתי, "כדי שתסתובב ותאפשר לי "...להסביר לך בלי מילים
.אני זוכר את המרחבים של ניו יורק, את הגובה
,את פסל החירות, את בניין האו"ם .כולם נראו כל כך קטנים
.זה היה מרהיב
,ואני זוכר גם את הקולות .סירנות של המשטרה כל הלילה
.הכל היה חי כל כך
.ואנחנו היינו כמו מלכים
,הרגע הכי יפה היה כשראיתי דמות
.בעצם שני צללים, במגדל השני
,זיהיתי מיד בחושך
.שאלה הצלליות של ז'אן לואי ואלברט .הם הצליחו להגיע ליעד
.כשראיתי אותם על הגג, שמחתי מאוד
...והמראה שנחרת לי בזיכרון .אני זוכר את זה כל הזמן
אתה עולה לגג, הכל חשוך ...ויש אור אזהרה אדום למטוסים, אתה יודע
,פנס שמסתובב בקצב קבוע .כמו מטרונום
.ונותן לך מושג לגבי הזמן שעובר
הייתה תחשובה של שלווה ...ומרחב עצום, ואני
בתוך כל הטירוף הזה .פתאום הרגשתי תקווה ושמחה
,אז הצבתי כמו טעלף בעצם
הצבתי את ז'אן פרנסואה הפוך .בפתח הקטן של המדרגות
.שרואים רק את הראש שלו
אז תתאר לך מה השומר היה רואה .אם הוא היה ער
הוא היה רואה ראש של בן אדם .מביט בו הפוך
.דבר ראשון, הכנתי את הקשת שלי
הכנתי את החץ, את חוט הדיג .וחיכיתי להם
קבענו סימן שבאמצעותו ז'אן לואי .יאותת כשהוא מוכן לירות
וסימן שבאמצעותו אני אאותת .שראיתי את הסימן שלו, ואני מוכן
קבענו שאספור עד עשר .ואז הוא יירה את החץ
אבל לא קבענו סימן שיאותת ."אני לא מוכן"
אני לא חשבתי על זה .ולא הייתי מוכן
.סוף סוף הם נתנו את הסימן הגדול ."אני מוכן"
,חיכיתי זמן רב כל כך ,שכשהוא נתן את הסימן
מתוך אינסטינקט, לקחתי את הקשת .וכיוונתי אליו
.הלכתי לחפש את החץ
. ולא מצאתי
,מתוך תסכול, הורדתי את כל הבגדים
כי חשבתי שארגיש את החוט .על העור החשוף שלי
,בלב נפול, התקרבתי לקצה הבניין
והרגשתי חוט דיג מתנועע .שמלטף את הירך שלי
החץ זז בחוסר יציבות
.ממש על קצה הפינה הבניין
,משב רוח קל ,ונשבה רוח באותו לילה
.היה פשוט מפיל אותו
הדבר הראשון שעשינו אחרי שהתקנו
חבלים גדולים וחזקים יותר
.היה להביא שק יוטה
:בשק הזה היה אמצעי תקשורת חשוב מאוד .אינטרקום
.חיברנו אינטרקום צעצוע קטן
.שמענו את קולו של פיליפ בצד השני
,וזה היה רגע חשוב
עכשיו ארבעתנו היינו יחד .והעבודה עמדה להתחיל באמת
,השומר עזב .ז'אן פרנסואה בקושי היה יכול לדבר
.כי הראש שלו היה הפוך הרבה מאוד זמן
אבל חזרנו במהירות .לקחת את הנעליים שלנו
.העברנו את הציוד כמו משוגעים
,הנחתי מתקן במדרגות
.שיזהיר אותנו במידה ומישהו יעלה לגג
.הכל היה מוכן עוד לפני חצות
.זו הייתה התקנה רגילה
.שלוקחת שלוש שעות .הכל היה מושלם
.עכשיו היינו מוכנים למשוך את הכבל .פיליפ הכין כבל
.חבל הניילון היה בידינו .היינו מוכנים
בשלב מסויים .שחררתי כנראה יותר מידי כבל
.ופתאום ראיתי את הכבל עושה רעש עצום
"?חשבתי, "אלוהים, מה קורה
.כמעט איבדנו את הכבל
,"?אז התקשתי לפיליפ, "מה קורה ".הוא אמר , "כן, לא הצלחנו להחזיק אותו
, שזה היה .מצער מאוד
.בגלל שלא ידעתי צרפתית
אז לא יכולתי לשמוע את הפרטים .בנוגע למה שהשתבש, ואולי טוב שכך
...אז היינו צריכים למשוך
.יותר מ100 מטר של כבל, בנוסף לחבל
אני לא זוכר כמה הצלחנו .למשוך בכל פעם
,אולי עבדנו קשה במשך דקה ,שתי דקות, שלוש, ארבע
.ומשכנו חלק קטן מהכבל האינסופי
,כעבור חצי שעה .זה נהיה כמעט בלתי אפשרי
.היינו בצרה גדולה
.מישהו עלה לגג
גם ז'אן פרנסואה שמע את זה .והתחבא מהר
.ראיתי אותו, הוא היה כמו חיה מתה
בתור ילד, שיחקת פעם מחבואים בפארק
?והסתתרת מאחורי גזע עץ ענק
.ואז שוטר עלה לגג
.ואז החבר שלך מגיע, מקיף את הגזע .הוא הולך, אתה הולך
.הוא עוצר, אתה עוצר
האיש התחיל להסתובב מסביב .איזה עצם במרכז המגדל
אז הסתובבתי הצידה .לנקודה הנגדית לו בקוטר
הריקוד הזוגי הזה .יכול להימשך לנצח
.עד שמישהו מסתובב ונתקל באחר
.וזה בדיוק מה שקרה
,הוא הסתובב, אני הסתובבתי .הוא עצר, אני עצרתי, הוא המשיך אני המשכתי
.עכשיו , כמובן !אם הוא היה מסתובב, אופס
.מחבואים
4:48 בבוקר 7 באוגוסט
,אלברט התחיל להתייאש, להתווכח
,להגיד, "אני לא רוצה לעשות את זה יותר ".זה בלתי אפשרי. "אנחנו לא נעשה את זה
,היה ברור שלא נעשה את הפעולה הזו .אבל לא היה אפשר להתווכח איתו
.היה פשוט , זה היה פשוט חסר טעם
.הוא התכוון להמשיך, ולא משנה מה
נראתה לי בלתי אפשרית הטענה שלו .שנצליח להתקין את זה לפני הזריחה
...תאר לעצמך .חודשים של הכנות
,לאור כל מה שעברנו .ואנחנו סוף סוף על הגג
ואנחנו נאלצים לעצור .כי הכבל הוא ככה
,כשהשמש זרחה, חשבתי .טוב, המשחק נגמר
...עשינו מה שיכולנו,ועכשיו .כדאי שנסתלק מכאן
.הרחובות היו ריקים
.מצאתי מונית שהייתה מוכנה להסיע אותי לשם
.אז חיכיתי עם האחרים
.חברים אחרים בצוות הצטרפו אלינו
.והעינים שלנו היו נעוצות במגדלים
,חיפשתי תנועה כלשהי
.אבל לא ראינו כלום
.זה היה מאוד מפחיד
,זה היה יום אביך .וחשבתי, אוי, איזה באסה
,גם האויר לא היה רגוע .נשבה קצת רוח באותו בוקר
.היה אפשר לראות את הכבל
.הוא נראה מאוד רופף
.משכתי ומשכתי כמו מטורף
.לבסוף החבל היה בידיי
,משום מה .המטר האחרון הגיע הכי בקלות
.למרות שהשותף שלו נטש אותו
...השדר האחרון של ז'אן לואי היה
.פיליפ, עשיתי את זה! יש לי 2 תפסים" ".החבל מעוגן
,פתאום ראינו נקודה שחורה נופלת מהגג
,ולא ידענו מה זה "?אמרנו , "אלוהים, מה זה
,פתאום ראינו משהו, דמות
...לשנייה אחת, נופלת
,ראיתי משהו נופל
...ולא האמנתי
.אמרתי לעצמי, זהו זה .השלית את עצמך כל הזמן הזה
.עם הצעד הראשון שלו, הוא נפל מהגג !אולי הוא כבר מת
.נשמעה אנחת רווחה ענקית
.זה היה רק בגד
,כולנו חשבנו .בטח סתם נפל לו משהו, זה בסדר
על הגג של פיליפ .היה גלגל גדול של המכונות
אז כשהמעלית הייתה מתחילה לזוז .היינו רואים את הגלגל מסתובב
,צעקתי לז'אן פרנסואה !הגלגל! הגלגל
...כי ראיתי את הגלגל הענק מתחיל לנוע
.וידעתי שגורלי נחרץ .הזמן כבר לא מחייך אלי
.באותו זמן , הייתי מודאג מאוד .בפעם הראשונה, פחדתי באמת
.אלוהים, הוא תשוש כמוני
אולי פחות, אבל לנוכח מה שהוא .צריך לעשות... זה לא טוב
.החבל היה הגרוע ביותר שהתקנו אי פעם
.ופחדתי מאוד
,כולנו חשבנו ...נכון שהוא יכול ליפול
,כולנו חשבנו כך .אבל לא האמנו שזה יקרה
,והייתי חייב לקבל החלטה
להזיז את המשקל שלי מכף רגל ,אחת המעוגנת לבניין
.לכף הרגל המעוגנת בחבל
חשבתי שזה אולי סוף החיים שלי .אם אדרוך על החבל
ומצד שני, משהו שלא הייתי יכול ,להתנגד לו
ולא התאמצתי להתנגד לו .קרא לי מכיוון החבל הזה
.המוות היה מאוד קרוב
התחלתי ללכת כמו אמן הליכה על חבל .שבוחן את החבל שלו
..ובמקום לבחון את החבל לכל אורכו
לבחון את כבל הריסון הראשון ,ולהמשיך ללכת
לבחון את כבל הריסון ,האמצעי הרך והבוגדני
...לבחון את כבל הריסון השני
,לא. בחנתי רק את הראשון ...וחשבתי, אני כבר יודע מספיק
.עכשיו אני מתחיל בביצוע
.ראיתי את הפנים שלו משתנים ,הוא היה מאוד מתוח
.ופתאום הייתה בפניו הקלה
.וברגע ההוא, חשבתי, זהו זה .הוא בטוח בעצמו. זה טוב
...ו- וואו, זה
.ראיתי את פיליפ
,ראיתי את פיליפ שם למעלה .זה היה בלתי רגיל
.זה היה יפה כל כך
...זה היה נראה כאילו הוא הולך על ענן
והיו רגעים מדהימים
.שבהם הוא שכב
.נדהמנו מלראות את פיליפ שוכב שם למעלה
ועוד רגע חזק מאוד היה ...כשהוא
.זה היה כל כך יפה
.כשהוא כרע ברך
היה רגע שהוא כרע ברך .ונופף לשלום
,"!צעקתי, "תראו! תראו
.אנשים התאספו, אבל לא הצליחו לראות
הם שאלו אותי "?מה זה? מה את רואה"
!אמרתי, "תראו, אמן הליכה על חבל "!הוא צועד על חבל
.ישבתי על החבל באחת ההצטלבויות
.ועשיתי משהו שהדהים אנשים
הבטתי למטה, כדאי לראות .משהו שלא אראה יותר בחיים
אז אני יכול לומר לך, ואולי יחשבו ,שאני משקר אבל אני לא
,שמעתי את הקהל, ראיתי את הקהל .שמעתי אותם ממלמלים
.זה היה מעבר לכל דמיון
...זה היה פשוט מהמם
ההשתאות שעורר האירוע
וסדר הגודל המהמם של הסיטואציה
לקחו את המוח שלי למקום שבו .לא דאגתי לו כל כך
.זה היה פשוט קסום .זה היה פשוט מפעים
...השוטר מאיירס ואני הבחנו ב
,רקדן על חבל .כי אי אפשר לקרוא לו הולך על חבל
כשהוא היה באמצע ,בין שני המגדלים
,וכשהוא ראה אותנו .הוא התחיל לחייך ולצחוק
הם לא ידעו איך להגיב .ללוליין חולמני על חבל
.ששוכב ומנהל דו-שיח עם שחף .בגלל זה הם כעסו מאוד
...פיליפ באמת התגרה בהם
...כי הוא פשוט כזה .זה האופי שלו
הוא התקרב לשומרים או לשוטרים
שניסו לתפוס אותו
,ואז הסתובב וברח להם
.כי הם לא התכוונו לעלות על החבל
,כשהוא הגיע לבניין ,ביקשנו ממנו לרדת מהחבל
אבל במקום זה, הוא הסתובב .וברח בחזרה לאמצע החבל
.כולם היו מרותקים למראה הזה
..כשהבנו שהוא לא מתכוון לרדת משם
,כי נראה שהוא נהנה מאוד
הודענו לחבר שלו שאם ,הוא לא יירד מהחבל
.נעלה לשם מסוק שירים אותו
... ואז חבר שלו
.דיבר אליו בצרפתית, מכיוון שהוא צרפתי
...פיליפ! , אתה יודע
הוא אמר , "המשטרה מתכוונת לחלץ ".אותך מהחבל. כדאי שתפסיק
.זעמתי בגלל זה, אבל זה הציל את החיים שלי
...יש שם מישהו שהולך על חבל
בין 2 מגדלי הסחר העולמי .ממש בקצה העליון שלהם
הבנתי שאני צופה במשהו
,שאף אחד לא יראה יותר לעולם
.שזה משהו של פעם בחיים
,לא הייתה לי סיבה להישאר על החבל
,וגם הרגשתי את הלחות האויר .ואת הרוח מתחזקת
,חברים שלי אחר כך אמרו לי
".צעדת שם 45 דקות. עברת 8 הצטלבויות"
,הם תפסו אותי, והדביקו אותי לרצפה
.אזקו לי את הידיים מאחורי הגב ,זרקו אותי במדרגות
,זה היה החלק הכי מסוכן בהרפתקה הזאת
כמעט שברתי את הראש באיזור המדרגות .הצר שהוביל למעלית
נודע לנו ממשטרת הנמלים שהם .התקינו שם ציוד במשך שלושה ימים
לדעתי, זה חבל שעולה 1000 דולר
והחבורה שהתקינה את הכל .עשתה עבודה מרשימה מאוד
?הוא אמר למה הוא עשה את זה .לא
?למה עשית את זה ...אני אסביר
"?למה? למה" ...וזה היה מאוד
,לפי נקודת המבט שלי על אמריקה .זאת הייתה שאלה קנטרנית אמריקאית
עשיתי משהו נהדר ומסתורי "?וקיבלתי את השאלה הפרקטית "למה
וזה מה שיפה בכל הסיפור ."שלא היה לי שום "למה
?למה עשית את זה .זה ה"למה" האלף שאני שומע הבוקר
."אין שום "למה
.אחר כך לקחו אותי לבדיקה פסיכיאטרית
"'בית החולים 'ביקמן" זה היה מן מתחם מדעי
.שבו משוגעים הסתובבו במעגלים
מצאנו את עצמנו שם ,מוקפים בחולי נפש
,אבל לא היינו חולי נפש .היינו כוכבים
כל הזמן ביקשתי מים .כי הייתי מיובש
,או שאל "?מתי שתית בפעם האחרונה"
"!עניתי, "אתה משוגע "?אתה יודע מה עשיתי"
".רקדתי על בפסגת העולם" "אני מופיע בעמודי שער בכל העולם"
,300 עיתונאים מחכים לריאיון איתי "?ואתה שואל אותי מתי שתיתי לאחרונה
".אתה משוגע לגמרי"
,אז הוא כתב, "האיש נורמלי לחלוטין ".הוא פשוט צמא מאוד
.המשטרה לא נהנתה מהמופע היא עצרה את פטי וחברו
והחליטה לבסוף להאשים אותם ."ב"הסגת גבול ובהפרת הסדר הציבורי
.התובע המחוזי הציע לי עסקה
"הוא אמר, "פיליפ, אם תסכים לבצע מופע קטן
"משהו כמו להטוט עם שלושה תפוזים"
מול 4 ילדים בשביל חדשות ניו יורק" "נבטל את כל האישומים
".עניתי, "אין בעיה
"ירדתי במדרגות של "היכל הצדק
.ראיתי בקהל מעריצה .היא חייכה חיוך יפייפה
וניגשה אלי , חיבקה אותי בצורה מקסימה
, ואמרה, "פיליפ "אני רוצה להיות האדם הראשון
".שמקבל את פניך וחוגג איתך"
".בוא נלך, אלך לאן שתלך"
אז כן, זה אכן הסתיים .על מיטת מים בדירה איפשהו
...נכון, נכנעתי לרגע קצר של
,אני לא יודע, תאוות בשרים .עד כמה דוחה
.אבל צר לי, זה גם יפיפה
,חברים שלי חיכו לי .גם חברה שלי, אנני
.זאת הייתה בגידה בחברים שלי
אני זוכר שהתקשתי ואמרתי, "יש לי הרבה ".ראיונות, נתראה אחר כך
,היה לי פיצוץ נפלא של תענוגות ...בוא נודה בזה
ואז חזרתי, מפחוד על המוות .לחברים שלי
.היו לי רגשי אשמה
ראיתי את פיליפ מגלה ,מה זה להיות מפורסם
,להיות ידוע .לקבל גילויי חיבה והתלהבות
,אנשים חצו את הכביש כדי להגיד לו "!הענקת לנו מתנה נפלאה"
"זה היה כל כך יפה"
"!זה היה משב רוח מרענן. תודה לך"
זה היה בלתי רגיל. אני חושבת ...שבראש של פיליפ
.הרבה דברים השתנו
.הייתי כוכב בניו יורק ,אנשים אמרו
"?אתה האיש שהלך בין מגדלי התאומים"
".אמרתי, "כן, זה אני .זה היה מדהים
,"?...ואז אנשים אמרו, "אתה האיש "...עניתי, "כן, כן
, "?...ושוב, "אתה האיש ".כן, כן זה אני"
.גזר הדין של השופט היה חמור בעיני
.גורשתי מארצות הברית
.דיברנו על זה במטוס .ז'אן פרנסואה היה מאושר
".הוא אמר, "טוב אני מוכן לפעם הבאה ".אמרתי, "לא, לא יהיו עוד סיפורים כאלה
".עוד סיפורים כאלה"
.משהו נשבר כנראה בידידות הזאת
...זה לא משנה, כי
...פשוט כי עשינו את זה, ובעצם
.אני מתכוון, אי אפשר לקחת מאיתנו את מה שקרה
...כן, מה שקרה הוא ש
זה היה סיפור אהבה
אבל היה ברור
...שפיליפ חווה רגע מדהים בחיים שלו
.והוא מתחיל במשהו אחר, חיים חדשים
.באופן מוזר, גם אני הרגשתי כך
,החברות שלנו נועדה להסתיים כאן
.וזה היה יפה ככה
.בעיניי, זה פשוט מאוד
.צריך לחיות את החיים על הקצה
,צריך לסרב להיכנע לחוקים ...לא לסרב להצלחה שלך
,לא לחזור על עצמך
,לראות כל יום, כל שנה ,כל רעיון, כאתגר אמיתי
.ואז תחיה את החיים שלך על חבל דק
תורגם וסונכרן ע"י מתרגם פרטי - XTC